Din episoadele anterioare...
- Cine mi-a ucis mama? - Nu-ți pot spune numele.
Te-ai duce direct la el. E ca și cum te-aș împușca eu însumi.
Vin să te omoare, dar nu-i voi lăsa. Voi pune capăt problemei.
Când Montgomery s-a dus la hangar, a trimis pachetul cuiva de încredere.
Conținea informații dăunătoare celui din spatele lucrurilor.
Cât te lăsau în pace, informațiile nu erau făcute publice.
De unde știi?
Ca să fie așa, cineva trebuia să se asigure că nu-i urmărești.
- Cum ai putut face asta? - Fiindcă te iubesc.
Nu trebuia să-mi târgui viața ca și când aș fi fost un copil.
- Căutau dosarele lui Montgomery. - I-au spart casa?
- A luat albumul lor de nuntă. - De ce?
- Căutau pe cineva pe care-l cunoștea. - Dacă vei continua, vor veni după tine.
Să vină!
- Ajutor! - Habar n-ai cu cine te pui.
- Castle! - Beckett!
Începând de acum, sunteți suspendați amândoi.
Păstreaz-o. Îmi dau demisia.
- Ce vrei, Beckett? - Pe tine.
Ești greu de găsit.
Îmi vei spune unde sunt toate informațiile,
apoi o voi băga pe Beckett definitiv în groapă.
Ți-am făcut cafea.
- Deci n-a fost vis. - Nu.
Sigur n-ai visat.
Ai avut dreptate. Habar n-aveam.
Deci, ți-a plăcut? Mai ales partea...
- Cel mai mult mi-a plăcut partea aceea. - Și mie.
Deci...
Ești împăcată cu asta, da?
N-a fost o criză de genul "mi-am pierdut slujba și era să mor"?
- Pentru mine, nu. - Nici pentru mine.
Bine.
Bine...
Dar...
Chiar mi-am dat demisia. Și am toată ziua liberă.
- Și eu. - Zău?
Da.
Atunci ce ți-ar plăcea să facem azi?
- Nu știu. Am putea citi. - Sau ne uităm la televizor.
- Am putea lua ceva de mâncare... - Și asta.
- Am venit, Richard! - Doamne!
Doamne sfinte!
- Ziceai că e la Hamptons. - Acolo era!
- Nu trebuia să vină. - Dragule, trebuie să vorbim.
Ascunde-te!
- Poftim?! - Ascunde-te!
- Serios? - În dulap!
- Nu intru în dulap! - Treci în dulap!
- Ce se întâmplă? - Eu... făceam patul.
Ce cauți aici?
Voiam să vorbim despre calitățile fiicei tale...
Chiar acum?
Și să-ți amintesc că Alexis e un model de bun simț și maturitate,
deși nu știu de la cine a luat calitățile astea.
Corect. M-aș simți mai bine dacă aș fi îmbrăcat la discuția asta.
- Bine, te așteptăm în bucătărie. - "Așteptăm"? E și Alexis?
Vrei niște ceai? Te-ar liniști.
- Nu, fără ceai. - Fără ceai...
- Bine. - Ești cumva mahmură, Alexis?
Petrecerea de absolvire a cam scăpat de sub control și m-a sunat de acolo.
Am venit în oraș s-o iau. Nu te enerva, dragule.
- De ce nu m-ai sunat pe mine? - Am încercat, dar n-ai răspuns.
Așa e.
Din cauza mea. Eu sunt de vină.
În calitate de tată, trebuie să-ți spun
că sunt foarte dezamăgit de tine, dar în același timp mândru.
Îmi zvâcnește capul.
- Îți aduc niște aspirine. - Nu!
- Fără aspirine. - Poftim? De ce?
E prima ei mahmureală.
E o piatră de hotar, un ritual al viitorului.
Nu vrei s-o trăiești complet, fără ușurarea adusă de calmante?
- Nu. - Bine, ia o aspirină.
Vreun progres în privința agresorului lui Beckett?
Am percheziționat mașina închiriată. Nu știm unde se ducea, nici cine e.
Dar am aflat ce furase din casa lui Montgomery.
Albumul de nuntă? De ce l-ar fi vrut Maddox?
Cred că voia fotografia dispărută.
Probabil îl caută pe cel care-i în ea.
- Ai reușit s-o găsești? - Evelyn Montgomery aduce negativele.
Sunt singur însă, mi-ar trebui ceva ajutoare.
Spune-i asta vicepreședintelui.
Jumătate din oameni îi asigură paza, ceilalți controlează traficul.
Deocamdată ești singur.
Te chinuiești degeaba, dle Smith. Știm amândoi cum se va sfârși.
Nu mă face să merg mai departe. Spune-mi unde-i dosarul.
Du-te dracului.
Ai venit să-ți ceri scuze că m-ai ascuns în dulap?
Lasă-mă să-ți explic.
Când i-am auzit vocea, am reacționat instinctiv.
- Ca un puștan de 16 ani. - Da.
- Ba nu. Știi... - Stai așa.
- Ți-e rușine să fii văzut cu mine. - Nu-i adevărat!
Bine... e ceva foarte nou pentru mine și mă poți considera egoist,
dar vreau să țin totul doar pentru noi.
- Oricum, n-a fost cel mai bun moment. - Nu.
Poate... mă voi revanșa cumva.
Presupunând că nu mai vine mama ta, putem trece la runda a doua.
De fapt, ar fi a patra, dar...
- Ne urmărește! Știe! - Cine e?
Beckett, sunt Ryan.
- Ascunde-te! Treci acolo, în dulap. - Nu intru acolo.
De ce? Eu m-am ascuns în dulapul tău. Tu de ce n-o faci?
- De ce? - Fiindcă...
- E totul în regulă? - Da.
Poate... nu vreau încă să se afle.
- Cum să afle? - Ești aici, cum eram și eu la tine.
Diferența e că eu am pantalonii pe mine.
Ți-e rușine să fii văzută cu mine?
Bine...
Comportă-te normal. Dacă ești în stare de așa ceva.
Așa sunt mereu.
Bună, Castle. Ce cauți aici?
Mă plimbam și eu prin cartier. Locuiesc doar la vreo 20...
- Tu ce cauți aici? - Vreau să vorbim despre caz.
Ryan...
Nu. Mi-am dat demisia. Am terminat.
Sper că nu-i din cauza lui Gates
sau din cauza a ceea ce am făcut eu.
Nu, am înțeles. Voiai doar să ne știi în siguranță.
Vreau și acum. Cel care te-a aruncat de pe acoperiș e încă liber.
- Ryan... - Știu ce ți-a făcut cazul ăsta.
Nu-ți cer să revii. Vreau doar să-ți arăt ceva. Atât.
Am găsit copia pozei luată de Maddox din album.
Tu îi știi pe cei cu care lucra Roy atunci.
- E unul dintre ei? - Nu l-am mai văzut.
Eu, da.
El este cel despre care-ți spuneam, cel care voia să te știe în siguranță.
- Ești sigur? - Acum e mai bătrân, dar sigur e el.
Despre ce e vorba?
A folosit informațiile date de Montgomery să te protejeze.
Acum însă l-au trimis pe Maddox să-l prindă și să le obțină.
Dacă nu-l găsim înaintea lui Maddox, nu vei mai fi nicicând în siguranță.
CASTLE Sezonul 5 Episodul 1
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to honeybunny www.adic7ed.com
Traducerea: Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Tipul pe care-l caută Maddox e cheia.
Dacă dăm de el, găsim și dosarul lui Montgomery.
Din care putem afla cine-i în spatele poveștii, inclusiv ucigașul mamei tale.
De câte ori ați vorbit, nu ți-a dat niciun nume, nici măcar fals?
- Unde lucra? Sau unde locuia? - Nu, nimic.
M-a sunat o dată pe celular, acum două seri, dar cu număr ascuns.
Îți verific factura, să văd dacă aflu ce număr te-a sunat.
Trebuia să se sfârșească totul.
Nu mă mai pot întoarce. Nu acum.
N-avem de ales. Dacă-l găsește Maddox primul...
Nu știu cum să fac. Nici măcar nu mai sunt polițistă.
Îți spun eu cum facem. Aflăm noi cine e.
Am mai reușit și altădată, cu mai puține informații.
Lăsăm totul deoparte și o luăm de la început.
La asta te pricepi foarte bine. Nici eu nu sunt rău...
Deci... ce știm?
Știm că are vreo 60 de ani, locuiește de mult în New York,
e amic cu Montgomery. Are legături cu forțele de ordine.
Pare sus-pus, bogat.
Așa e.
Și e așa de când a fost făcută poza asta.
- De unde știi? - Uită-te la încheietura mâinii.
Ceasul e Nautilus 3800.
În 1981, când a apărut, costa vreo 10.000 $.
Și...
Atunci s-a însurat Montgomery. În mai 1981.
Câte astfel de ceasuri puteau fi vândute în cinci luni?
Nu pot face asta, Javi.
Am încasat un glonț pentru tine. Ai uitat?
Nu pot accesa baza de date fără autorizație.
- Aș pierde totul. - Dacă te-ar prinde.
Dar nu vei fi prins.
Am cumpărat asta de la un lichidator.
Când terminăm, șterg hardul și nu se va ști că ai fost tu.
E un fost soldat. În Forțele Speciale, Delta, nu știu.
Era cât pe ce să-mi omoare o prietenă.
Va continua până când îl oprim.
Trebuie să-l identific. Iar tu trebuie să mă ajuți.
Bine, mulțumesc.
Firma producătoare zice că 17 ceasuri au fost vândute în oraș
în perioada ianuarie - mai 1981.
Ți-au spus și numele clienților?
Nu, dar 9 din cele 17 au fost oferite unei echipe de avocați,
după câștigarea unui proces împotriva Big Tobacco.
Câștigarea unui astfel de proces aduce multă publicitate.
Poate avem noroc și-l găsim înainte să depisteze Ryan numărul.
Cum adică, nu poți depista numărul? De ce nu?
Sunt contra cronometru. Trebuie să știu cine a făcut apelul, acum!
Da, dă-mi-l pe ofițerul Hoben. Cu el vorbesc de regulă pe acolo.
Echipa de avocați care a câștigat procesul, dar nu-l văd.
Echipa era compusă din nouă oameni.
Aici sunt doar opt. Poate el e avocatul lipsă.
Sau poate nici nu era avocat.
Sau e avocat, dar operează în culise.
Ar putea fi consultant, ca Michael Clayton.
Poza asta are 30 de ani.
Nu știm dacă tipul mai lucrează acolo sau dacă a lucrat vreodată.
- Beckett. - Vești proaste.
Castle a fost sunat de pe un telefon cu cartelă, acum deconectat.
Tipul și-a acoperit urmele.
L-am dat în urmărire pe Maddox, poza lui e afișată în tot statul.
- Cineva tot îl va observa. - N-avem timp.
- Ai mai aflat ceva? - Ar fi ceva, dar cu bătaie lungă.
Tipul a sunat prin internet, nu prin rețeaua mobilă,
dar era într-o zonă cu semnal slab și a fost direcționat printr-un router.
- Înseamnă că avem o adresă IP. - Da, am găsit-o.
Nu e în New York.
- Dar unde e? - Apelul a fost dat printr-o rețea
aparținând clubului Magellan, Westport, Connecticut.
Mulțumesc, Ryan.
O fi membru al clubului. Poate există o poză de-a lui pe site?
Castle, uite!
Pe lista de avocați consultanți.
Uite și lista consiliului de administrație.
Michael Smith. El e.
Se pare că Maddox l-a găsit primul.
Dosarul! Castle!
E încă în viață.
- Dle Smith, mă auzi? - La o parte, vă rog.
Dosarul... Ea nu e în siguranță...
86...
- 86? Ce înseamnă asta? Nu înțeleg! - 86 M...
- Trebuie să-l ducem la spital. - O clipă! Ce înseamnă?
Dacă Smith supraviețuiește, Ryan îl va pune sub pază,
să nu revină Maddox să-și termine treaba.
Mi-a lăsat un mesaj. Mi-a zis "86".
E un indiciu referitor la dosar.
Știm deja unde-i dosarul. Aici, făcut scrum.
Smith e prea deștept ca să aibă o singură copie.
E prea grijuliu.
E un cod. Răspunsul trebuie să fie pe aici.
- Trebuie să plecăm. - Răspunsul e aici, undeva.
Nu mai avem ce găsi, Castle. 86 poate însemna orice.
- Te agăți de un pai. - Da. Dacă a dispărut dosarul...
înseamnă că vor veni după tine și nu mai pot face nimic.
Așa că mă agăț și de-un pai.
Nici n-avem voie să fim aici.
Când apar polițiștii, ne arestează pentru intrare prin efracție.
Nu mai avem timp.
Smith avea o casă în sudul Manhattan-ului. Pe strada Markwell 86.
Asta spunea Smith. "86" și ceva cu "M".
În clădirea aceea e dosarul.
Bun, clădirea are zece etaje. Cât o fi de greu să găsești un dosar?
L-ar fi ascuns undeva unde să fie la adăpost de demolare.
Deci dl Smith nu era doar proprietarul clădirii, ci o știa bine.
- Mulțumesc. - De ce? Încă nu l-am găsit.
N-aș fi ajuns așa departe dacă nu erai tu.
Îi vom da de capăt împreună.
Excludem deocamdată zidurile interioare.
Nu l-ar fi ascuns acolo, cu demolările astea.
- Nici în tavane. - Castle!
Michael Smith, 523.
- Nu era doar proprietar. - Avea și birou la etajul cinci.
O informație utilă. Întoarceți-vă. Mâinile la spate.
Văd că nu știi când să renunți.
L-ai convins pe Smith să-ți spună unde-i dosarul.
Mi-a zis că-i într-un seif în podea, dar nu mi-a spus exact unde.
Noroc că m-ați luminat voi.
Nu l-ai ucis fiindcă nu știai dacă vei găsi dosarul.
După ce-o voi face, mă ocup și de tine.
Pe curând.
Avem câteva minute să ieșim naibii de aici.
Cât de strâns ești legat?
- Poți să-ți miști mâinile? - Cu greu.
Ai ceva ascuțit prin buzunare... un cuțit...
- Unghieră? - Cine ia unghiera după el?
- Ai chei? - Am telecomandă cu lănțișor.
- Uite acolo un șurub. - Perfect.
- E inutil. - Te contrazic.
Nu trebuie decât să prind brățara și... să tai.
Abia dacă am pătruns puțin.
Castle, aud pași. Vine. Grăbește-te.
Dacă o să fim uciși, o să mă simt foarte jefuit!
- Și eu. - Măcar... am avut noaptea trecută.
Trebuia s-o fi făcut acum patru ani.
Ce să faceți acum patru ani?
Numele adevărat al lui Maddox este Cedric Marks.
Odată terminat turul, s-a angajat la Arantas Solutions,
un contractor pentru operațiuni militare secrete.
Și cum ai ajuns aici?
I-am aflat numele și am dat mașina în urmărire.
A văzut-o un polițist în fața clădirii.
- Am venit și am văzut mașina ta. - Espo, stai.
523 e chiar după colț. Ai o armă în plus?
- Da. - Frumos. Și pentru mine?
Adică în plus față de cea în plus?
Nu mișca. Nici măcar să nu respiri.
Încearcă s-o iei și îți zbor creierul.
Bine. Tu ești șefa.
Apleacă-te încet și dă-mi dosarul.
- S-a dus. - Mersi pentru avertisment, Smith.
A știut că Maddox ajunge primul.
Dosarul...
Ia să văd dacă înțeleg.
Întâmplarea face ca voi trei să vă plimbați prin cartier?
Mulți cred că e cea mai bună formă de sport.
- Are impact scăzut... - Și ați auzit explozia.
Ca niște cetățeni îngrijorați, v-ați grăbit să vedeți ce este.
- Da, exact. - Tu așa îți amintești?
- Da, domnule. - Căpitane Gates, pot garanta...
Nu mă interesează, dle Castle, la fel ca expertiza ta în ficțiune.
Să spunem că erați prin zonă.
Cum explicați faptul că Maddox, ucigașul pe care-l căutăm
și cel care te-a împușcat anul trecut zace mort acolo?
Ghinion.
Detectiv Ryan. Știi ceva despre asta?
Doar că siguranța seifului era setată să se declanșeze când e deschis.
- Și ce era în seif? - Greu de spus. Niște hârtii.
Și voi nu știți ce erau acele hârtii și ce căuta Maddox aici?
Cum spuneam, eram în trecere.
Eram atât de aproape.
Dosarul ne-ar fi spus cine e la mijloc și cine mi-a ucis mama.
- Măcar nu te mai urmărește Maddox. - Vor trimite pe altcineva.
Doar dacă cel din umbră nu știe că dosarul s-a dus.
- Poate crede că există încă. - N-aș pune pariu. Tu?
- Vrei să ascunzi chestia aia? - Ia te uită, Iuda.
- O mai ții mult așa? - Gata, băieți.
- Ce cauți aici? - Am venit să-ți aduc asta.
Hârtiile din seif?
- Ce căutăm? - Nume, locuri, date...
orice ne arată ce era în dosar și de ce vrea cineva să-l ascundă.
Cinci ore și n-am decât ceva de mărimea unei cărți de joc.
- Nu doar atât, mai e și albă. - Eu am "bilanț de închidere".
Cred că e un extras de cont.
Nu e doar extras de cont.
E dintr-un ordin de plată întocmit în numerar.
- Iar banii s-au dus la omul nostru. - Are logică.
- În ce fel? - A început când Montgomery
și amicii lui răpeau mafioți pentru bani.
Știm că cineva a aflat și a cerut o parte din bani.
Există ceva în dosar, pe care acel cineva nu-l vrea public.
E un număr aici. Și e tipărit.
Are opt cifre, deci nu e număr de telefon.
E... spatele ordinului de plată.
Și ăsta e numărul contului în care au fost depozitați: 08672241.
Dacă aflăm al cui e contul, aflăm un nume.
Cred că știu cum. Vă amintiți când verificam conturi
pentru cazul cu bomba radioactivă? Am folosit banca de date federală.
Îmi amintesc parola.
Nu știu dacă baza de date merge atât de mult în urmă.
Cel care deține acel cont e cel care mi-a omorât mama. Caută-l.
Contul a fost închis acum 19 ani. A aparținut lui William H. Bracken.
Adică senatorul William Bracken?
Conform biografiei de pe site-ul de campanie,
senatorul a fost procuror adjunct în New York din '88 până în '92.
- Kate? - Mă simt bine, Castle.
Faptele se potrivesc. Atunci răpea Montgomery gangsteri.
Bracken a aflat din zvonuri ce făceau.
Și-a dat seama că nu poate acuza mafioți
fiindcă ei nu depun mărturie și polițiștii scapă.
Așa că s-a decis să ia parte. Dacă strângeau bani de la mafioți,
a vrut și el, sub forma ordinelor de plată în numerar.
Dar cariera lui politică înflorea și și-a dat seama...
- ...că nu trebuie să se afle nimic. - Și au început să moară oameni.
Asta e explicația faptului că vrea să te omoare.
Se aude că Bracken va candida la președinție.
Face curat, iar tu ești următoarea. Trebuie să-l doborâm.
Cum? N-avem decât niște cifre pe care le înțelegem doar noi.
N-avem nicio dovadă concretă împotriva lui.
S-ar putea să am eu ceva apropiat.
Am aflat că Michael Smith a ieșit din operație și e treaz.
Smith este cheia. Îl leagă pe Bracken de toate astea.
Noi mergem la el. Voi căutați legătura dintre Maddox și Bracken.
- Te-a sunat Ryan? - Da.
- Sunteți în viață?! - Și tu la fel.
- Și dosarul celălalt? - Maddox a deschis seiful.
Am reușit totuși să aflăm că Bracken a luat bani murdari.
Închide ușa.
Ironia este că a folosit acei bani pentru prima lui campanie politică.
Avem nevoie de dovadă, împreună cu orice altceva a mai făcut.
- Nu există dovezi. - Tu poți depune mărturie.
Exclus. Roy Montgomery mi-a făcut demult o favoare.
Așa că am păstrat dosarul și te-am protejat,
cu mari costuri personale, fiindcă i-o datoram lui Roy.
Dar ție nu-ți sunt dator.
Și îl lași să scape nepedepsit pentru crimă?
Nu înțelegi, dnă detectiv. E protejat, de neatins.
N-ai să reușești decât să-ți găsești moartea. Și eu la fel.
Așa cum stau lucrurile, șansa mea e... să dispar.
- Îți sugerez să faci la fel. - Știi prea multe.
Exact ca mama și Roy. Te-au găsit o dată. Te vor găsi din nou.
Singura ta șansă e să lucrezi cu mine.
Sunt obosit. Trebuie să plecați.
Bine. Mulțumesc. Anunță-mă dacă mai afli ceva.
Am vorbit cu Ryan.
N-au găsit nicio legătură concretă între Maddox și Bracken.
Și nici nu vom găsi. E prea precaut.
- Smith e legătura. - Dar el nu cooperează. A fost clar.
E singura lui soluție. E destul de isteț să știe.
Are nevoie doar de puțină încurajare.
Bine.
De ce nu ești cu Smith?
A sunat dispeceratul și mi-a spus să mă retrag.
Ce s-a întâmplat?
Pare să fie stop cardiac. Am făcut tot ce-am putut.
Doamnelor și domnilor,
sunt mândru să vi-l prezint pe vicepreședintele Statelor Unite.
- Domnul John Russell. - Vă mulțumesc, dle senator Bracken.
Am aflat în sfârșit cine este ucigașul mamei mele
și nu pot să fac nimic.
Ai vorbit cu Ryan?
A verificat camerele video din jurul salonului lui Smith?
- Da. - Și?
Camerele au fost dezactivate.
- Bun. Deci vin după mine. - Ryan are două echipe postate afară.
Și mâine? Sau în zilele următoare?
Lasă-mă să te duc undeva, Kate, undeva unde vei fi în siguranță.
Niciodată nu voi fi în siguranță.
- Cum adică nu-i aici? - Și nici nu răspunde la telefon.
- N-aveai o echipă pe urmele ei? - Aveam. Am.
Dacă ar fi ieșit din clădire, ar fi văzut-o.
Nu și dacă n-a vrut ea. Unde e senatorul Bracken?
- Frate, doar nu crezi că... - Sunt detectivul Ryan,
număr de legitimație 4344. Spuneți-mi unde e senatorul Bracken.
Găzduiește o strângere de fonduri la hotelul Widmark.
Întreabă dacă s-a interesat cineva de el.
Bine, mulțumesc. A sunat Beckett acum vreo oră.
Îl va ucide pe senatorul Bracken.
- Salut, Hastings. - Salut, detectiv Beckett.
- Te-au pus și pe tine la pază? - Trebuie să vorbesc cu cineva.
Crezi că pot să trec?
- Pentru tine? Cum să nu. - Mulțumesc.
Mă bucur să vă văd. Mă sprijiniți?
Ar trebui să pup bebeluși.
Îți pierzi timpul. Habar n-ai cu cine te pui.
Ai trezit balaurul. Și e mult mai mare decât îți imaginezi.
Aici e locul meu, Kate. Asta e poziția mea.
Sunteți alături de mine?
- Da! - Vă mulțumesc.
Vă rog să mă scuzați.
Doar o clipă.
Alo.
Sunt Kate Beckett.
Văd că recunoști numele.
Exact. Privesc.
Nu știu despre ce e vorba, dar nu mă interesează jocurile.
Ai face bine să devii interesat.
Am informații care îți vor distruge cariera
și le voi folosi dacă nu faci exact ce-ți spun.
Trebuie să vorbim cu senatorul Bracken.
- Are o întâlnire cu un donator. - Care donator? Unde e?
N-a spus.
Pe cine suni? Pe Gates?
Lasă telefonul că-ți rup mâna.
Javi, n-o putem lăsa să-și distrugă viața.
- Nu știm asta... - Tu ai zis c-o să-l omoare!
Da, știu, așa e, dar... n-a făcut-o încă, nu?
Dacă suni, îi pui etichetă de asasină.
Ceva ce nu poți anula odată făcut. Să nu dăm încă telefon.
E suficient.
- Ce vrei, dră Beckett? - Adevărul.
Să nu aștepți niciodată așa ceva de la un politician.
În plus, dacă ai informațiile, nu știi deja adevărul?
Roy Montgomery, McCallister, John Raglan, mama...
toți cei pe care i-ai ucis... vreau să recunoști că ai făcut-o.
Moartea mamei tale a fost o tragedie...
Sunt profund îndurerat pentru pierderea ta.
Dar nu-ți pot da ceea ce vrei.
Când aveam 14 ani...
m-am împrietenit cu un băiat din cartier.
Lamar Dokes. Un copil dulce.
Îl ajutam la teme după școală. Într-o zi n-a mai venit la școală.
M-am dus la el acasă și am găsit ușa deschisă.
Am intrat și...
l-am găsit pe Lamar zăcând pe saltea... mort.
Surioara lui era la fel.
Mama lor era în dormitor. Se spânzurase.
A lăsat bilet de adio. Își pierduse serviciul, fusese evacuată.
Cum poate o femeie să fie atât de disperată, de fără speranță,
încât să zdrobească pastile, să le pună în ciocolată fierbinte
și să le dea copiilor ei?
Ăsta a fost momentul... în care am știut că vreau să ajut
oamenii să aibă o viață mai bună. Și am făcut-o.
Am întărit plasa de siguranță pentru a apăra copii ca Lamar.
Am creat locuri de muncă în cartier. Am făcut lucruri mărețe.
Așa cum și tu ai făcut lucruri mărețe.
Cu cine ai impresia că vorbești?!
Cum poți să te justifici față de mine?!
Mama mea a fost înjunghiată într-o alee! Din cauza ta!
A sângerat până a murit, singură, pe o grămadă de gunoi!
Scutește-mă de discursurile tale de campanie despre lucruri mărețe!
Pari puțin dezechilibrată.
De fapt, cine ești tu? O polițistă dizgrațiată,
obsedată de moartea mamei ei.
Și cine sunt eu? O persoană decentă care are grijă de cei săraci.
Așa ne văd oamenii.
Și de câte ori mă aleg, eu sunt smerit.
Mă chinuiesc să mă ridic la înălțimea idealului. Vreau să fiu acel om.
Și nu voi lăsa pe nimeni să-mi stea în drum.
Nu ești în poziția din care poți amenința, dle senator.
Vezi tu, nu înțelegi un lucru...
nu contează cine are arma, ci cel care are puterea.
Chiar crezi că tu ai puterea?
Am dosarul.
Smith a făcut altă copie.
08672241.
E numărul contului bancar în care ai depozitat ordinele de plată.
Ai dreptate. Contează cine deține puterea.
Aș putea să fac public dosarul și să te distrug,
dar ce-ar însemna asta pentru restul vieții mele?
Iată cum va fi...
înțelegerea pe care ai avut-o cu Smith o ai acum cu mine.
Dacă eu sau persoanele la care țin pățesc ceva,
dosarul acela devine public. M-am făcut înțeleasă?
Răspunsul e da sau nu.
Da.
Încă ceva.
Oricine crezi tu că sunt, orice crezi că știi despre mine,
n-ai idee de ce sunt în stare sau cât de departe voi merge.
Nu-mi mai este frică.
Acum e rândul tău.
O să lase o cicatrice urâtă.
De câte ori o vezi, să te gândești la mine.
Kate, spune-mi că n-ai...
- Am ajuns la o înțelegere. - Cum rămâne cu mama ta?
Îi voi face dreptate. Dar nu astăzi.
Până atunci, am să fac pentru alții.
Demisia ta a fost acceptată. Chestiunea este rezolvată.
Domnule, am cea mai mare rată de rezolvare a cazurilor din secție.
Acum că cel care m-a împușcat e mort, cazul acela nu mai e o problemă.
Serios? Fiindcă pare să fie sacul fără fund.
Mi s-a spus că l-ai pus sub pază pe Michael Smith.
- Ce rol a avut el aici? - Nu știu.
Nu te cred.
Acoperi pe cineva și știu pe cine.
Dar n-am intenția să dezgrop trecutul și să pătez reputația lui Montgomery.
Adevărul e că... îți admir loialitatea.
Sper s-o ai și pentru mine într-o zi.
Înseamnă că pot veni mâine la serviciu?
Nu? Cum adică nu?
Trebuie să-mi ispășesc suspendarea, ca și Esposito.
- Ce faci între timp? - Găsesc eu ceva.
Subtitrarea Andrada2003-BlackAmber/SubTeam pentru www.subs.ro
Comentarii pe www.tvblog.ro Thanks to honeybunny www.adic7ed.com